Ur den danska tidningen Weekendavisen NR. 43 22 – 28 oktober 2004
http://www.weekendavisen.dk/samfund/artikel:aid=11972:dpol=2
Av
FREDE VESTERGAARD
Invandring eller vÀlfÀrd
Det började med ett specialkapitel i den ekonomiska översikten frĂ„n dĂ„varande ekonomiminister Marianne Jelveds departement i december 1997 . Marianne Jelved hade under hösten lĂ„tit sina tjĂ€nstemĂ€n företa en undersökning av hur mycket invandringen belastade de offentliga finanserna. Tack vare den orwellska genomregistreringen av det danska samhĂ€llet med personnummer och utlĂ€nningsnummer osv. Ă€r det tekniskt möjligt att göra sĂ„dana – och andra – undersökningar. Det Ă€r till exempel möjligt att berĂ€kna hur mycket en viss gruppen betalar i skatt till det offentliga, och hur mycket den fĂ„r tillbaka frĂ„n det offentliga i form av bidrag som socialbidrag och arbetslöshetsersĂ€ttning, och individuell offentlig konsumtion, som kostnader för skolor och sjukvĂ„rd m.m.
Finansdepartementets berĂ€kningar, som rörde Ă„r 1995, var uppdelade pĂ„ danskar, pĂ„ vĂ€sterlĂ€ndska invandrare – frĂ„n Norden, Europa och andra höginkomstlĂ€nder – och pĂ„ ickevĂ€sterlĂ€ndska invandrare. De visade att danskar i genomsnitt bidrog med 15 000 kronor netto till de offentliga kassorna, vĂ€sterlĂ€ndska invandrare bidrog med 10 600 kronor i genomsnitt, medan ickevĂ€sterlĂ€ndska invandrare i genomsnitt kostade det offentliga 64 400 kr., förutsatt vĂ€l att mĂ€rka att man bortser frĂ„n utgifterna för driften av flyktingcentra och integration av flyktingar. Annars var det 82 000 kr. Sammanlagt för ickevĂ€sterlĂ€ndska invandrare blev det totalt 11,3 miljarder kronor, ett belopp motsvarande en fjĂ€rdedel av de samlade utgifterna för sjukhusvĂ€sendet samma Ă„r – eller nĂ„got mer Ă€n u-landsbistĂ„ndet. Siffrorna för ickevĂ€sterlĂ€ndska invandrare avspeglade att mindre Ă€n hĂ€lften av dem var sysselsatta. DĂ€rför var de, som grupp betraktad, nettomottagare av bidrag frĂ„n det offentliga.
BerĂ€kningarna frĂ„n Marianne Jelved kom under de följande Ă„ren att gradvis bilda grundval för en helt ny vinkel i synen pĂ„ dansk invandringspolitik. Och med tiden en helt annan utlĂ€nningspolitik Ă€n den som De Radikale stĂ„r för. DĂ€rför Ă€r det litet av en paradox att den dĂ„varande radikala ekonomiministern lade fram siffrorna. Men berĂ€kningarna hade provocerats fram av Dansk Folkeparti, som hade gjort gĂ€llande att utgifterna till invandrarna utgjorde 30 miljarder kronor. Denna siffra ville Marianne Jelved dementera och hennes tjĂ€nstemĂ€n kom alltsĂ„ fram till totalt 11 miljarder kronor. Och som nĂ„got dylikt hanteras i ett departement mĂ„ste man nog rĂ€kna med att dĂ€r det har rĂ„tt osĂ€kerhet i kalkylerna av beloppen, har tjĂ€nstemĂ€nnen – med en radikal minister – valt det lĂ€gsta beloppet. Omkring hĂ€lften av skillnaden frĂ„n de 30 ner till de 11 miljarderna beror pĂ„ att Dansk Folkeparti bara tittade pĂ„ utgifterna och inte hade tagit hĂ€nsyn till invandrarnas skatteinbetalningar. HĂ€lften av den resterande hĂ€lften berodde pĂ„ att Dansk Folkeparti – i motsats till Finansdepartementet â ansĂ„g att man ocksĂ„ skulle tilldela invandrarna en andel av rĂ€nteutgifterna för statsskulden samt en andel av utgifterna för att driva vĂ€gar och kollektiv trafik m.m.
BerÀkningarna frÄn Marianne Jelved blev en ögonöppnare för att invandring av personer som har svÄrt att bli sjÀlvförsörjande, stÄr i konflikt med den sÀrskilda danska och skandinaviska vÀlfÀrdsmodellen som ger rÀtt till sociala bidrag till alla, oavsett om de i förvÀg har betalat till finansieringen av bidragen, sÄ som det krÀvs i de flesta andra lÀnder. Marianne Jelveds rapport flyttade inte debatten frÄn den ena dagen till den andra. Men den skapade grunden för en salongsfÀhig debatt, baserad pÄ konkret kunskap och utan rasistiska undertoner genom att visa att modellen för det danska vÀlfÀrdssystemet med höga sociala bidrag och en arbetsmarknad med höga minimilöner Àr svÄr att förena med en tillvandring av mÀnniskor inte har yrkes- och sprÄkliga kvalifikationer för att snabbt kunna glida in pÄ den danska arbetsmarknaden.
Tidigare hade diskussionen om invandrare och flyktingar en mer kÀnslobetonad karaktÀr, till exempel i regi av Danska Föreningen och av Fremskridtspartiet som spelade pÄ nationella kÀnslor. FrÄn den andra sidan av det politiska spektret framtrÀdde debattens kÀnslobetonade karaktÀr till exempel pÄ den sÀttet att man som medel till en bÀttre integration kommenderade danskarna att bli bÀttre mÀnniskor och sluta diskriminera. Debatten fick en karaktÀr som gjorde att den inte appellerade till bredare kretsar. SÄ mycket mer som kritiken av flykting- och invandringspolitiken ibland fick en anstrykning som betecknades som rasistisk.
Faktiskt vÀckte ekonomiminister Marianne Jelveds undersökning inte sÀrskilt stor uppmÀrksamhet i medierna nÀr den presenterades i december 1997. Jyllands-Posten refererade en lugnande kommentar frÄn Marianne Jelved. Efter att hon hade nÀmnt de problematiska siffrorna tillade hon: »Men det finns en enorm samlad ekonomisk potential om vi förmÄr förbÀttra integrationen sÄ att fler kommer i arbete. Det Àr ju helt avgörande för bidraget till samhÀllsekonomin att man har anknytning till arbetsmarknaden.
För nĂ€rvarande Ă€r det hĂ€r (invandringen, red.) ingen bra affĂ€r. Men det kan den bli, om vi kan öppna arbetsmarknaden och tar tag i saker pĂ„ rĂ€tt sĂ€tt. Sedan kan vi alltid diskutera problem med kulturkrockar – men det Ă€r en helt annan diskussion. Det hĂ€r handlar uteslutande om hur vi utnyttjar den ekonomiska potential som finns pĂ„ omrĂ„det,« sade hon vid presstrĂ€ffen den 10. december 1997. [Tidningen] Information valde den positiva vinkeln pĂ„ siffrorna med rubriken »Invandring kan bli en god affĂ€r« och gav följande citat av Marianne Jelved : »Ja, vi har plats för fler flyktingar och invandrare. Det Ă€r ju ingen dĂ„lig affĂ€r om man tar tag i det pĂ„ rĂ€tt sĂ€tt. Netto kan de bli en ekonomisk fördel för det danska samhĂ€llet.« Och enligt Politiken fortsatte hon: »Man behöver inte vara mer Ă€n folkskollĂ€rare för att kunna förstĂ„ att om fler kommer till Danmark och tar i sĂ„ ökar arbetskraften och produktionen vĂ€xer.« Hon sĂ„g för sig att regeringens integrationsprogram skulle slĂ„ igenom under loppet av tre-fyra Ă„r. Marianne Jelved sade – enligt [tidningen]Det fri Aktuelt – ocksĂ„: »Det Ă€r inte gratis att ta emot de nya invĂ„narna. Men utgifterna kan absolut klaras.« Och dessutom skulle det inte vara ekonomi som bestĂ€mde regeringens utlĂ€nningspolitik.
Venstres talesman i invandrarfrÄgor Birthe Rönn Hornbech rynkade pÄ nÀsan över berÀkningarna. Hon »skulle inte kunna drömma om att anvÀnda siffrorna frÄn regeringen i den politiska debatten. Jag tycker inte om att rÀkna olika befolkningsgrupper i pengar,« sade hon till [tidningen] Politiken. Det fanns ocksÄ de som kallade berÀkningarna över invandringens belastning av de offentliga kassorna för »ekonomisk rasism«. Det hade Dansk Folkeparti tidigare blivit utsatt för. DÀrför löd den triumferande kommentaren frÄn DF:s Kristian Thulesen Dahl: »För bara en mÄnad sedan sade regeringen att det var frÀmlingsfientligt av oss att över huvud taget göra en berÀkning av vad utlÀnningarna kostar. DÀrför betraktar vi det som en liten seger att regeringen nu har lagt fram en undersökning.«
Men den tidigare overvismand, ekonomiprofessor Anders Ălgaard sĂ„g genast perspektiven i berĂ€kningarna nĂ€r han av Det fri Aktuelt ombads kommentera undersökningen: »VĂ€lfĂ€rdsstatens framtid Ă€r helt enkelt beroende av om vi kan slussa in de nuvarande och de kommande Ă„rens invandrare sĂ„ att de inte blir en ekonomisk utgift. En sĂ„dan utgift skulle vĂ€lfĂ€rdsstaten inte kunna klara nĂ€r de stora, vĂ€lutbildade Ă„rgĂ„ngarna gĂ„r i pension om tio Ă„r. Man Ă€r alltsĂ„ tvungen att ta befolkningsprognoserna pĂ„ allvar och göra upp med Ă„rtiondens invandrarpolitik. Invandrare mĂ„ste och ska bli en del av arbetskraften i stĂ€llet för att bli en del av de offentligt försörjda. Och det ska de ansvariga förverkliga nu,« sade Anders Ălgaard 1997.
Finansdepartementets pĂ„visande av att valet stod mellan vĂ€lfĂ€rd och invandring om man inte lyckades fĂ„ integrationen pĂ„ arbetsmarknaden att fungera, hade dock knappast pĂ„ allvar vunnit gehör i den offentliga debatten om inte Rockwool Fonden hade fĂ„tt den svenska professorn i arbetsmarknadsekonomi Eskil Wadensjö att med hjĂ€lp frĂ„n Finansdepartementet uppdatera berĂ€kningarna frĂ„n 1997, och i övrigt hade kompletterat berĂ€kningarna med fler undersökningar av orsakerna till den misslyckade integrationen. Dessa undersökningar gjorde det pĂ„ allvar klart att utan en fungerande integration kunde vĂ€lfĂ€rden och vĂ€lfĂ€rdsmodellen inte förenas med en fortsatt stor invandring. Resultatet har dels varit en större satsning pĂ„ att integrera de invandrare som redan Ă€r hĂ€r, dels sedan 2002 en bred enighet i Folketinget om att försöka begrĂ€nsa inflödet av nya invandrare. Rockwool Fondens Forskningsenhed Ă€r ett privatfinansierat forskningsinstitut som under Ă„ren sĂ€rskilt har sysslat med vĂ€lfĂ€rdsstatens funktion, med arbetsmarknadsförhĂ„llanden, dĂ€ribland svartarbete, och – i förlĂ€ngningen av detta – sedan mitten av 1990-talet med orsakerna till att en stor del av de ickevĂ€sterlĂ€ndska invandrarna i Danmark Ă€r antingen arbetslösa eller inte alls söker arbete, och i samband med detta ocksĂ„ deras svaga utbildningsbakgrund m.m.
Tills för ett Ă„r sedan leddes institutet, som upprĂ€ttades 1987, av fil dr Gunnar Viby Mogensen, som ursprungligen var forskningschef pĂ„ Socialforskningsinstitutet. HĂ€rifrĂ„n kom ocksĂ„ den nye forskningschefen, pol kand, fil dr Torben TranĂ€s, som före sitt tilltrĂ€dande var forskningsprofessor pĂ„ Socialforskningsinstitutet. Genom att ta upp pĂ„trĂ€ngande problem, som den dĂ„liga integrationen, innan andra riktigt vĂ„gade göra det, har Rockwool Fondens Forskningsenhed trots en liten medarbetarskara – kompletterad med periodvis inköpta forskare – bidragit med forskningsdata som har haft stort inflytande pĂ„ förstĂ„elsen av vad misslyckad integration betyder för den framtida vĂ€lfĂ€rden. Faktiskt hade Rockwool Fonden redan innan Finansdepartementet offentliggjorde sin undersökning i december 1997 börjat samla in en stor mĂ€ngd register- och översiktsdata för att belysa situationen pĂ„ integrationsomrĂ„det.
Tidigt under Är 1999 kom den första publikationen vari Eskil Wadensjö hade uppdaterat Marianne Jelveds siffror. Det följdes upp med siffror över invandrarnas utbildningsnivÄ, och pÄ sensommaren 2000 kunde en stor undersökning baserad pÄ sÄvÀl data frÄn register som frÄgeformulÀr dokumentera att integrationen i det stora hela hade misslyckats, vilket till exempel uttrycktes i att de fem procent av befolkningen som utgörs av ickevÀsterlÀndska invandrare lade beslag pÄ 38 procent av de samlade utgifterna för socialbidrag. Landstingens och Kommunernas Forskningsinstitut, AFK; började ocksÄ analysera omrÄdet, bland annat sambanden mellan unga invandrares utbildningsbakgrund och deras arbetslöshet. Faktiskt hade AKF redan 1995 utan sÀrskild uppmÀrksamhet i medierna gjort en undersökning under titeln Etniska minoriteter, integration och mobilitet, som varnande drog slutsatsen: »Etniska minoriteter sÀtter vÄr vÀlfÀrdsuppfattning pÄ prov. Antingen mÄste det vara vÄr plikt att sÀtta dem i stÄnd att klara sig pÄ jÀmbördig fot i det danska samhÀllet, eller ocksÄ mÄste vi sÀnka jÀmlikhetsidealen och acceptera att det vÀxer fram en befolkningsgrupp med svag position pÄ arbetsmarknaden och dÀrav följande lÀgre inkomster. Görs der ingenting riskerar vi att fÄ ett samhÀlle dÀr en stor del av de etniska minoriteterna permanent försörjs av det offentliga och bor i de utsatta bostadsomrÄdena.«
I à rhus började professor Nina Smith och hennes kolleger pÄ Center för Forskning i Social Integration och Marginalisering, som hade inrÀttats Är 1999, att utvidga sin forskning i arbetsmarknadsförhÄllanden till att omfatta integrationen av invandrare. Enbart för Ären 1995-2000 handlade det totalt om offentliga nettoutgifter för försörjning av invandrare och efterkommare pÄ omkring 70 miljarder kronor i dagens priser. Ett belopp som runda tal motsvarar tvÄ gÄnger byggnadsutgifterna för bron över Stora BÀlt.
PĂ„ sensommaren 2000 lyckades dĂ„varande inrikesminister Karen Jespersen – trots stort motstĂ„nd frĂ„n De Radikale, som inte ansĂ„g att det behövdes fler undersökningar av invandringen – tillsĂ€tta den sĂ„ kallade integrationstĂ€nketanken med direktör Erik Bonnerup Nielsen som ordförande. TĂ€nketanken, som bl.a. hade demografen professor Poul Christian Matthiessen som medlem, presenterade sommaren 2001 en framskrivning som visade att antalet ickevĂ€sterlĂ€ndska invandrare och efterkommare kommer att fördubblas fram till Ă„r 2020, och pĂ„visade hur problematiskt det kommer att bli för det offentligas utgifter för bidrag om man inte lyckas förbĂ€ttra integrationen.
En annan berĂ€kning frĂ„n TĂ€nketanken visade i gengĂ€ld att om invandrare och efterkommare hade samma förvĂ€rvsfrekvens som danskar, skulle det, allt annat lika, förbĂ€ttra de offentliga finanserna med 23 miljarder kronor om Ă„ret. IntegrationstĂ€nketanken har senare – i januari i Ă„r – argumenterat för att man mĂ„ste upprĂ€tthĂ„lla en stram invandringspolitik. Dels eftersom det med relativt öppna grĂ€nser blir svĂ„rt att upprĂ€tthĂ„lla den danska vĂ€lfĂ€rdsstatens princip om att alla invĂ„nare har rĂ€tt till sociala bidrag och offentlig service oavsett om de bidrar till finansieringen eller ej, dels eftersom den höga minimilönen i de skandinaviska lĂ€nderna och relativt höga bidrag till alla som inte kan uppnĂ„ anstĂ€llning till minimilönen, gör det attraktivt att söka sig till dessa lĂ€nder, sade TĂ€nketanken.
Hos De Radikale har insikten om sambandet mellan vĂ€lfĂ€rdsmodell och invandring blivit sĂ„ genomgripande sedan Marianne Jelveds 1997-rapport, att De Radikale i sitt utspel pĂ„ partiets sommargruppmöte i mitten av augusti, dĂ€r de krĂ€vde mildare regler för familjeanknytning, samtidigt föreslog att inga familjeanknytningsfall – bortsett frĂ„n flyktingar â ska fĂ„ ta emot en krona frĂ„n de offentliga kassorna innan det permanenta uppehĂ„llstillstĂ„ndet har beviljats, vilket tar flera Ă„r. Enligt principen »öppna grĂ€nser, stĂ€ngda kassor« ska de nya Ă€ktenskapsparterna om de inte kan finna arbete, försörjas av den hĂ€r bosatta Ă€kta maken utan tillgĂ„ng till bostadsbidrag, barnbidrag, socialhjĂ€lp osv. De Radikale erkĂ€nner alltsĂ„ nu att invandringen kan medföra ekonomiska problem. Kanske Ă€r insikten om de ekonomiska problemen med invandringen i verkligheten mindre hos socialdemokraterna – de vill avskaffa det lĂ„ga socialbidraget till nya invandrare, startbidraget, som infördes 2002 – Ă€ven om stor invandring och misslyckad integration oundvikligen kommer att tvinga fram en förĂ€ndring av den danska vĂ€lfĂ€rdsmodellen som socialdemokraterna gĂ€rna tar pĂ„ sig faderskapet för.
NĂ€r Jan Tröjborg och Henrik Dam Kristensen i förra veckan i Berlingske Tidende försĂ€krade att socialdemokraternas utlĂ€nningspolitik ska ligga fast ocksĂ„ efter det kommande valet – trots Karen Jespersens pĂ„stĂ„ende om motsatsen – motiverades det sĂ„ledes inte av faran för vĂ€lfĂ€rden genom stor invandring, utan för att »vi har erkĂ€nt att vi inte tidigare lyssnade tillrĂ€ckligt pĂ„ mĂ€nniskors oro över för dĂ„lig integration och för stor invandring som skapade socialt belastade förhĂ„llanden i mĂ„nga bostadsomrĂ„den och skolor.«
Med andra ord Àr det inte för att de tycker att invandringen Àr ett problem som socialdemokraterna har Àndrat kurs i utlÀnningspolitiken, utan för att vÀljarna Àr bekymrade. Men det finns ocksÄ de som argumenterar för att vi inte kan undvika att röra oss i riktning mot ett samhÀlle med större lönespridning och dÀrmed ojÀmlikhet, och att vi behöver invandring som arbetskraft. I en debatt med tidigare overvismand professor Niels KÀrgÄrd i senaste numret av djöf-bladet skriver författaren och ekonomen Hans Kornö Rasmussen: »Jag Àr sÄ innerligt trött pÄ argumentet om hur mycket invandrarna kostar,« Àven om han medger att mÄnga invandrare hör dÄligt hemma i ett högutvecklat vÀlfÀrdssamhÀlle eftersom de inte har nÄgon lÀmplig utbildning och ofta inte kan sprÄket, sÄ att de som grupp blir en belastning pÄ de offentliga utgifterna. Men Danmark behöver arbetskraft. Invandrarna Àr den enda arbetskraftsreserven, skriver Hans Kornö och fortsÀtter: »FrÄgan om Danmarks invandrarpolitik handlar dÀrför egentligen om vilket samhÀlle vi vill leva i.
Om Danmark för en stramare invandringspolitik Ă€n resten av Europa, kommer vi – kanske? â att kunna skydda det extremt vĂ€lorganiserade samhĂ€llet med lĂ„g lönespridning (lĂ€s: liten ojĂ€mlikhet, red.) och hög social vĂ€lfĂ€rd.« Men det blir ett samhĂ€lle dĂ€r en minskande arbetskraft betyder att alla mĂ„ste springa snabbare och snabbare, men ocksĂ„ fortsĂ€tta att sjĂ€lva ska sköta hemarbetet. Som alternativ stĂ€ller han upp »ett samhĂ€lle med större lönespridning, dĂ€r bland andra invandrarna bidrar till att utföra de arbetsuppgifter som danskarna inte sjĂ€lva vill syssla med.« Hans motpart i debatten, Niels KĂ€rgĂ„rd, Ă€r i detta inte oenig med Kornö Rasmussen om konsekvenserna av en större invandring. Men Niels KĂ€rgĂ„rd vill just försvara det danska vĂ€lfĂ€rdssamhĂ€llet dĂ€r de vĂ€lbestĂ€llda betalar höga skatter som finansierar ett stort socialt sĂ€kerhetsnĂ€t och dĂ€r lönespridningen och ojĂ€mlikheten Ă€r liten. »NĂ€stan alla danskar vill ha ett öppet samhĂ€lle med jĂ€mn inkomstfördelning. Men ett öppet, rikt samhĂ€lle och en vĂ€lfĂ€rdsstat med jĂ€mn inkomstfördelning stĂ„r i en vĂ€rld med miljarder fattiga i djup kontrast till varandra. Om vi inte vill ha ett samhĂ€lle med synbar större inkomstspridning, med tiggare pĂ„ gatan och med elĂ€ndigt betalda ‘working poors’, sĂ„ Ă€r vi tvungna att föra en stramare invandringspolitik Ă€n vad vi egentligen vill.
HuvudfrÄgan i framtidens vÀlfÀrdsdebatt blir att finna den rÀtta balansen mellan det sociala sÀkerhetsnÀtets omfattning och restriktioner av invandringen. Och Àven med den rÀtta balansen blir det svÄrt att bevara förhÄllanden som vi kommer att finna acceptabla pÄ dessa omrÄden,« avslutar Niels KÀrgÄrd. Ekonomisk översikt december 1997 Äterfinns pÄ www.oem.dk/publikationer