Ali Esbati er iraner og svensk Vänsterpartist – bor pt. i Norge som medarbejder ved “Klassekampen.” (Vänsterpartiet kalder sig SF´s -søsterparti, men det er at pynte sig med lånte fjer. Danske SF gjorde op med kommunismen i 1958. De er snarere at ligne med Enhedslisten. De hed VPK, Vänsterpartiet Kommunisterna til 1990 . Mange er ikke så meget ex-kommunister, at det gør noget ) – Tænk at Sveriges rige kusine mod vest har brug for klassekamp! Et skoleeksempel på de socialister Uhrskov nævner nedenfor. De påstår sig at være “folkets talerør”, hvor de ikke bestiller andet end at underløbe børn, gamle, syge og fattige og på længere sigt, hele lande. Alt selv at kunne føle sig gode. Dertil er ingen pris for høj.
“Så sluter den traditionella högern upp bakom ett parti (FRP) som tänker minska flyktingströmmen till Norge till en tiondel och i princip stoppa möjligheten att få asyl. Kommuner ska få vetorätt mot byggandet av nya förläggningar. Asylsökande ska låsas in under mottagningsprocessen. För dem som fått stanna har man laborerat med möjligheter att dra in socialbidrag. Till arbetskraftsinvandring är dock partiet långt mer positivt.
Partiet verkar i ett växelspel med en allmän samhällsdebatt, som i tilltagande grad ”danmarkiseras”. Ett antal nyrasistiska fora har etablerat sig som referenspunkter i varje diskussion om invandring, islam eller integration. På sajter som document.no, HonestThinking och Human Rights Service (HRS) pumpas dagligen ut dubiösa siffror och försåtliga ”kopplingar”. Urval och tonfall påminner starkt om till exempel svenska Nationaldemokraternas eller andra aktiva rasistpartiers ”nyhetsservice”. HRS, som vill förbjuda bärande av muslimsk huvudduk och försvåra familjeåterförening, erhöll förra året närmare två miljoner kronor av den norska statens medel för att främja integration. Redaktören för HonestThinking har skaffat sig plats i den offentliga debatten genom att monomant återkomma till ”demografins” betydelse för ”islamiseringen” av Norge: Muslimerna är inte bara många – de får också barn! På senare tid har han börjat intressera sig för sambandet mellan ”ras” och intelligens. Denna smörja – vars intentioner torde vara uppenbara för varje normalbegåvad samhällsmedborgare – kan man få sig till livs i vanliga norska dagstidningar.”
Ali Esbati om Norges bästa partiapparat och en höger som öppnar dörren till regeringsmakten – Document.no svarer: “Samfundsdebat på svensk” . At sammenligne de hæderlige nordmænd med de svenske Nationaldemokrater, er et sølle trick beregnet på et forudsætningsløst Aftonblads-publikum. – Ali Esbatis hidtidige meritter kan studeres her. Honest Thinking er ikke de eneste der har regnet på norsk demografi, det har Norges (racistiske?) statistikere også.
»De dannede klassers nysprog og socialisternes svigt«
Morten Uhrskov : Danmark afleverede en del af sin suverænitet, da Folketinget i 1983-2002 gav ret til familie- sammenføring […]
For det fjerde er der den defamering (bagvaskelse, red.), der har fundet sted af de personer, der tillod sig at kritisere den førte politik op til 2001. Og lad mig lige indskyde, at skytset ligeledes har været rettet den anden vej, også i form af udtalelser, som jeg ikke ville lægge navn til. Det ændrer blot ikke en tøddel ved, at grovhedernes antal har været ekstremt ulige fordelt. Må jeg erindre om, at de dannede klasser i Danmark – og altså de, der har lettest adgang til medierne – i et forhold, der nærmer sig ti til en, har stået bag den liberale udlændingepolitik, der blev ført fra 1983 og frem til valget i 2001. De dannede klasser kunne nok skændes indbyrdes, men de kunne blive uniformt enige om at dømme indvandrerkritikere ude på stedet, og det ved hjælp af de mærkater, som er mest afskyelige, nemlig fascisme, nazisme og racisme. Med sprogets mest rædselsfulde gloser skulle modstanderne af masseindvandringen kules ned, og de skulle forstå, at de var hinsides menneskelig samtale. Denne tilsværtning er næsten særlig infam i et demokrati. I et diktatur ved man i det mindste, at man skal holde mund. Men i et demokrati, hvor synspunkter skal kunne høres, er det udtryk for en radikal omfortolkning af begrebet folkestyre, hvis bestemte meninger, som deles af en stor vælgergruppe, på forhånd dømmes ude. Så bliver demokratiet et spørgsmål om attitude, om at kunne vejre, hvilken vej vinden blæser, og først derefter formulere en holdning.
Denne grovhedernes parade har det til dato ikke været muligt at aftvinge den meningsdannende elites anerkendelse af. Formentlig af hjertets renhed har de ment og mener, at det kun var rimeligt, at de i deres oplysthed havde ret til tage midler i brug, der i enhver anden sammenhæng ville blive set som det, de var, nemlig totalitarisme in spe. Ikke totalitarismen i fuldt flor – det lykkedes nemlig aldrig – men forsøget på at skabe en anden virkelighed, en virkelighed, som ikke var et resultat af menneskers erfaringer, men i stedet var en idé om det gode, som ikke måtte anfægtes. Den faktisk stedfundne defamering af ens politiske modstandere og fornægtelsen heraf er den fjerde kendsgerning.
For det femte er der udblikket til det øvrige Europa. Man skal være udstyret med tunnelsyn for ikke at være i stand til at se, at en lang række europæiske lande i disse år gennemgår befolkningsmæssige og eksistentielle forandringer, forandringer, der først og fremmest rammer de dårligst stillede europæere. I Sverige er der, når forskellen i befolkningstal er indregnet, en voldtægtsrate, der er fem gange højere end den danske. Frankrig har ghettoer, der får de tilsvarende danske til at minde om hyggelige andelsboligforeninger. I Holland har det været nødvendigt igen at forstå, hvad politiske mord vil sige.
Politikens kronik . Apropos afgivelse af suverænitet – hør professor Hjalte Rasmussen i Orientering “Regeringen har selv skabt hul i loven ved at godkende direktivet fra 2004” – der ganske vist fortolkes yderst kreativt af EF domstolen.
(Foto: en dejlig cafe latte jeg nød igår. Jeg tog billedet til ære for Drude Dahlerup: “Jag blev uppriktigt förvånad då jag hörde att det nationalistiska partiet i Australien precis som Dansk Folkeparti kallar sina motståndare för kaffelatte-drickare! Nationalister i alla länder, förenen Eder!” Jeg kunne sagtens være “venstreorienteret” og slet ikke “nationalist” , det har jeg aldrig tænkt over.)
Skirbekk: »Velfærdsstaten forudsætter en nationalstat«
Af HENRIK GADE JENSEN
Velfærdsstaten forudsætter en nationalstat, argumenterer den norske sociolog Sigurd Skirbekk .
Mange forskellige teorier har de sidste årtier været lanceret omkring nationalstaten. Mange erklærede den for død og udlevet med globaliseringen. Mange anså den for moralsk kritisabel, fordi den utilsigtet virker ekskluderende.
Den norske sociolog, professor Sigurd Skirbekk bringer klarhed ind i debatten ved bl.a. at argumentere for, at det er selvmodsigende at gå imod nationalstaten og samtidig ville holde fast i velfærdsstaten. Velfærdsstaten forudsætter nemlig en nationalstat.